Українофобія

Українофобія

Визначення
Українофобія - це один із критеріїв люстрації, що стосується держслужбовців, які дозволяли чи дозволяють собі українофобські висловлювання або заклики.

Приклади в сучасній України
Олег Царьов та Євген Царьков - народні депутати ВР сьомого скликання, що у 2012 р. привітали створення «Кіевского русского клуба», у маніфесті якого зазначено:

«Задача клуба – открытая популяризация русофильской идеи в столице Украины и ее регионах, и подготовка создания единого русского движения»

Пріоритет - «возрождение общерусского государства в форме православной империи».

Підтримка «Российской Федерации как единственного на сегодня жизнеспособного государства русских является обязательной для членов клуба», хоча «клуб признаёт временный статус государства Украина».

У тому ж 2012 р. Олег Царьов, спільно з Едуардом Прутніком, Валерієм Бондиком, Олексієм Плотніковим, Валерієм Коновалюком і Віктором Бондаренком, подав запит на відновлення в Києві пам'ятника прем'єр-міністру Російської імперії Петру Столипіну.

Інші відомі українофоби та сепаратисти :

Ігор Друзь - голова української філії «Народного собору», імперського всеросійського громадського руху, що ставить за мету «преобразование России на основе традиционных духовно-нравственных ценностей Русской цивилизации».

Олексій Селіванов - головний отаман «Вєрного казачества», секретар ради отаманів православного козацтва при синодальному відділі УПЦ (МП), голова ради всеукраїнської координаційної ради організацій «российских соотечественников по работе с казачьими организациями», секретар координаційної ради з питань розвитку козацтва при Кабінеті Міністрів України.

Ростислав Іщенко - політолог, віце-президент Центру досліджень корпоративних відносин і президент Центру системного аналізу та прогнозування.

Валерій Кауров - скандальний голова Союзу православних громадян України.

Дмитро Скворцов - журналіст, оглядач українофобського тижневика «2000».

А також : Вадим Колесніченко, Петро Симоненко, Наталя Вітренко, Микола Левченко (секретар Донецької міської ради, відомий заявами, що поезія Тараса Шевченка - вбога, а українська мова годиться хіба для фольклору чи анекдотів), Дмитро Табачник (колишній міністр освіти України, відомий не лише українофобними заявами та законами, але і "фальшуванням" наукових робіт ).